Åbn den.
Lad være.
-Vi er nødt til at se, om der er noget... -Det ved jeg.
Bare ikke endnu.
Lad os blive sådan her et øjeblik.
Phillip, vi har ikke meget tid.
Det er mørket, der går dig på. Ingen føler sig helt sikker i mørket.
Ingen, der har været barn. Jeg trækker de her fra, okay?
Sådan, det var meget bedre.
Sikke en skøn aften.
Det er en skam, vi ikke kunne have gjort det med gardinerne trukket fra i det klare sollys.
Tja, vi kan ikke få det hele, kan vi?
Vi gjorde det dog ved højlys dag. Er du okay, Phillip?
-Ja. -Godt. Læg hellere disse væk.
Læg dem i min skuffe med mit checkhæfte, bag metalæsken.
Dette er en museumsgenstand nu.
Vi bør bevare den for eftertiden,
men det er sådan et flot glas, og jeg vil nødigt ødelægge stellet.
David Kentley tog sin sidste tår af dette.
Det burde have været ginger ale eller endda øl.
Jeg har altid ment, at det var upassende,
at David drak noget så forlorent som whisky.
Det var også upassende, at han blev myrdet.
Ja, var det ikke? Men gode amerikanere dør normalt unge på slagmarken, ikke sandt?
Denne verdens David'er optager blot plads,
hvilket er grunden til, at han var det perfekte offer for det perfekte mord.
Han var selvfølgelig bachelorstuderende på Harvard.
Det gør muligvis mordet forsvarligt.
Han er død, og vi har myrdet ham. Men han er stadig her.
Om mindre end otte timer, hviler han på bunden af en sø.
I mellemtiden er han her.
-Hvad laver du? -Den er ikke låst.
Hvilket er bedre. Det er alt for farligt. Låsen er også for gammel, den virker ikke.
Det ønsker jeg, at den gjorde. Jeg ville ønske, at han ikke var her.
Jeg ville ønske, at det var en anden.
Det er lidt for sent til det, synes du ikke?
Hvem ville du have foretrukket? Kenneth?
Det ved jeg ikke. Det kunne vel være hvem som helst.
Dig, måske. Du skræmmer mig.
Det har du altid gjort, lige fra den første dag i skolen.
Det er vel en del af din charme.
Jeg driller bare, Brandon.
Jeg håndterer det tydeligvis ikke lige så godt som dig, så jeg vender mig mod dig.
-Det er ret tåbeligt, er det ikke? -Jo, meget.
Må jeg tage en drink nu?
Værsgo. Det her er en særlig stund Det kræver champagne.
-Champagne? -Jeg lagde noget på køl.
-Hvornår gjorde du det, Brandon? -Lige før David ankom.
Du var sikker på, det ville lykkes, ikke?
Selvfølgelig.
Du ved da, at jeg aldrig ville gøre noget, medmindre det blev gjort perfekt.
Jeg har altid ønsket mig et større kunstnerisk talent.
Men mord kan også være kunst.
Evnen til at slå ihjel kan være lige så tilfredsstillende som evnen til at skabe.
Phillip, indser du, at vi faktisk har gjort det, præcis som vi planlagde?
Og ikke en eneste ting er gået galt. Det var perfekt.
-Ja. -Et perfekt mord.
Vi har dræbt for farens skyld og for blot at dræbe.
Vi er i live, helt og aldeles vidunderligt i live.
Ikke en gang champagne kan måle sig med os, eller anledningen.
Jeg tager det dog gerne.
Du er ikke længere bange, vel, Phillip?
Du kan ikke være bange, det ved du vel? Det kan ingen af os.
Det er forskellen på os og almindelige mænd.
De taler om at begå den perfekte forbrydelse, men ingen gør det.
-Ingen begår et mord blot for... -Her.
... at prøve at begå det.
Ingen udover os.
Du er ikke længere bange, vel, Phillip?
Nej.
Heller ikke for mig?
-Nej. -Det er godt.
Du forbløffer mig bare, som altid.
Det er endnu bedre.
For David, selvfølgelig.
-Brandon, hvad følte du? -Hvornår?
Mens vi gjorde det.
Det ved jeg ikke. Jeg kan ikke huske, at jeg rigtig følte noget.
Ikke før hans krop blev livløs,
og jeg vidste, det var forbi.
Og da?
Da følte jeg mig utrolig opstemt.
Hvad med dig?
Jeg...
Brandon, du tror ikke, at festen er en fejl, gør du?
Nej, festen er glasuren på vores værk.
Det er mere. Det er kunstnerens signatur.
Uden det, ville det være som...
At male et billede uden at hænge det op?
Det er ikke et særlig godt ordvalg.
Det kan vise sig at være passende, takket være festen.
Pjat. Det bliver den mest spændende fest nogensinde.
-Med disse folk? -De er dog en kedelig flok.
Kentley-parret kunne ikke være mere kedelig, hvis de forsøgte, men de er selvskrevne.
De er trods alt Davids mor og far.
Det gør dem ikke lettere at snakke med.
Bare rolig. Janet skal nok underholde dem, den stakkels pige.
Hun satsede alt for at blive involveret med David.
Jeg tror dog ikke, at det vil lykkes hende.
-Tror du ikke? -Nej, af en eller anden grund ikke.
Hun kan rette blikket mod Kenneth igen i aften.
Du må indrømme, at det var betænksomt af mig,
de seneste begivenheder taget i betragtning, at...
-Phillip -Hvad?
-Tag den anden. -Hvorfor?
Tænk ikke på det. Kom med mig.
-Hvad går det her ud på? -Du får at se. Det er genialt!
Hvad i alverden laver du?
Gør vores værk til et mesterværk.
-Brandon, du går for vidt. -Hvorfor? Hvad mener du?
Jeg tænkte bare, at det ville være godt at spise herinde.
På denne.
Er det ikke en god idé?
Så vil ingen i det mindste prøve at åbne den.
Jeg tror ikke, du helt forstår mig, Phillip.
Det begynderjeg at gøre, Brandon.
Kom så, vi har ikke meget tid.
Fru Wilson kommer snart tilbage.
Glemte du at låne hendes nøgle? Jeg burde have vidst bedre end...
Jeg har skam hendes nøgle. Jeg sagde, at min var blevet væk.
-Godt. -Hvordan vil du forklare hende det her?
-Det vil jeg ikke. -Vi må have en undskyldning.
Vi ønsker da ikke at efterlade vores æresgæst alene under middagen.
Brandon, vi må have en forklaring til de andre.
Okay, okay. Lad mig tænke.
Du bliver alt for let oprørt, Phillip.
Vi har en meget enkel forklaring
lige her.
Hvad bekymrer du dig for, Phillip?
Gamle hr. Kentley kommer for at kigge på de her bøger.
Hvad ville være bedre end at have dem pænt lagt frem på spisebordet,
hvor den stakkels, gamle mand let kan nå dem alle?
Er vi ikke betænksomme?
Hallo? Selvfølgelig.
-Gå i gang med bøgerne... -Hvem er det?
Fru Wilson.
Brandon.
Brandon!
Hvad i alverden? Har du ikke mere fornuft end at...
Hvad er det?
-Hiv den ud. -Det kan jeg ikke.
Hvis fru Wilson var her, havde hun hevet den ud for dig.
En så åndssvag opførsel foran en anden
vil være lige så god som en tilståelse.
Tag de her og få styr på dine nerver.
Hvis jeg måtte have holdt lyset tændt,
-havde jeg set det. -Okay! Du er perfekt.
Det er vi nødt til at være, Phillip. Vi var enige om, at vi kun kunne begå én forbrydelse.
Nemlig at begå en fejltagelse. At være svag er en fejltagelse.
-Fordi det er menneskeligt? -Fordi det er almindeligt.
Jeg vil ikke lade nogen af os nedværd...
De skylder mig 2,40 dollars for taxa og drikkepenge.
Trafikken forsinkede mig en halv time.
Det går nok. Vi ventede Dem først nu.
Jeg var i fem butikker for at finde vores special-paté.
Men priserne! Jeg kunne ikke se nogen grund til at spilde vores penge.
Så jeg tog ned til delikatesseforretningen i centrum, hvor hr. Cadell kommer.
Men jeg siger Dem, næste gang vi holder en fest, så tager jeg...
Godaften, fru Wilson.
Må jeg spørge, hvad der foregår med mit bord?
Vi flytter bare tingene herind.
Altså...
Jeg mente selv, at mit bord var ret flot.
Det var ret flot.
Men sagen er, at hr. Kentley kommer for at se på de her gamle bøger, jeg havde i kisten.
Og De vil vel ikke, at den stakkels, gamle mand
skal ned på knæ for at se dem.
-Det ser ganske enkelt besynderligt ud. -Besynderligt?
Meget. Specielt de lysestager. De hører slet ikke til der.
Jeg synes tværtimod, at de leder tankerne hen på et ceremonielt alter,
hvor man hober maden op til ens offerfest.
Hober op, ja. Der er ikke nok plads til at arrangere tingene ordentligt.
-Er der, hr. Phillip? -De klarer det nok.
I tager livet af mig, I to. Hvad skal der ske med bøgerne?
Vi lægger dem frem på spisebordet.
En tosset idé, hvis I spørger mig.
Jeg har for meget at nå til at diskutere det, kære.
Jeg synes dog stadig, at det er besynderligt.
-Hvad er der i vejen? -Jeg troede, hun ville se det.
-Se hvad? -Rebet, selvfølgelig.
-Brandon, vi er nødt til at skjule det. -Hvorfor?
-Ja, hvorfor? Det er blot et reb, Phillip.
En almindelig husholdningsartikel. Hvorfor skjule det?
Det hører til i køkkenskuffen.
-Fru Wilson? -Ja?
Der er champagne på køl.
-Vi giver dem vel ikke champagne? -Jo, vi gør.
Hvis det skal være sådan en slags fest, må jeg hellere klæde mig finere på.
Vi serverer kun champagne hos hr. Cadell i specielle anledninger.
Han og jeg tog faktisk et glas engang på min fødselsdag.
Fru Wilson, i aften vil De få chancen for at genoplive den romance.
Må jeg? Hr. Cadell kommer.
Åh. Hr. Cadell er så rar.
-Kommer Rupert? -Jeg troede, jeg havde nævnt det.
-Jeg nød at arbejde for hr. Cadell. -Nej, det gjorde du ikke.
Sådan en gentleman!
Nogle folk siger, at han er lidt underlig, men jeg...
I kunne lade mig tale færdig.
Jeg troede, du kunne lide Rupert.
-Det kan jeg. -Jamen så.
Brandon, af alle mennesker,
er Cadell den mest sandsynlige til at mistænke os.
Han er den eneste, der kunne værdsætte vores kunstværk.
-Det gør det spændende. -Godt for dig. Det skræmmer mig.
-Jeg ved... -Jeg vil anbefale, at du sænker stemmen.
Det havde været for let med de andre, Phillip, og for kedeligt.
Med hensyn til Rupert, overvejede jeg engang at bede ham deltage.
-Hvorfor ikke? Jo flere jo bedre. -Han har ikke nerverne til det.
Intellektuelt kunne han havde fulgt med. Han er genial.
Men han er lidt for sart.
Han kunne have fundet på det og beundret det,
men aldrig udført det.
Derfor er vi ham overlegne.
Vi har mod, det har Rupert ikke.
Han kom til skade med sit ben i krigen på grund af sit mod.
Og De har ærmet i sellerien, hr. Phillip.
De er her. Er vi klar?
-Så klar, som vi kan blive. -Husk lige.
Nu skal De have så travlt foran klaveret, at De intet spiser. De er så tynd.
Og lad dem ikke spise alt patéen, før De får noget.
Lad os håbe, at det går godt. Åh, min bakke.
Stil den i køkkenet. Jeg åbner døren.
Vi havde ikke haft så travlt, hvis I havde beholdt mit bord
-og ladet de gamle bøger... -Nu begynder morskaben.
-Hej, kom ind. -Hvordan går det, Brandon?
-Fint. Bare hæng din hat der. -Tak.
Det er længe siden, ikke sandt?
Jo, det er derfor, jeg lød så dum i telefonen.
Jeg var vel overrasket.
-Hej, Kenneth. Godt at se dig. -I lige måde.
-Har du haft travlt på det sidste? -Ikke væsentligt. Dig?
Jeg forbereder mig bare på eksamenerne.
Jeg er altid nødt til at begynde at læse før alle andre.
-Er jeg den første? -Ja.
Hvorfor kommer jeg altid for tidligt?
Sikkert fordi du kommer til tiden.
Fru Wilson, champagne.
Det er vel ikke nogens fødselsdag, er det?
Se ikke så bekymret ud, Kenneth. Det er tværtimod det modsatte.
Det modsatte?
Phillip siger midlertidigt farvel til verden i aften.
Jeg kører ham til Connecticut efter festen.
Hvor skal du hen?
Bare besøge Brandons mor i et par uger.
-Jeg skal låses inde. -Hvad?
Så han øver sig seks timer om dagen. Han er endeligt gået med til en første optræden.
-Endda på rådhuset. -Hvor vidunderligt.
Jeg håber, det bliver en succes.
Tak.
-Hvor dekorativt. -Synes du?
-Hej. -Hvad er det?
-Jeg føler mig beæret. -Hvorfor?
Det ligner en lille afskedsfest.
Vi slår faktisk to fluer ihjel med et smæk.
-Festen er også for hr. Kentley. -Davids far?
Ja.
Kommer David?
Selvfølgelig.
Hvem kommer ellers?
Ingen, du ikke kender, hvis det er det, du tænker på.
-Kentley-parret, Janet Walker... -Janet?
Ja. Jeg troede, det ville glæde dig.
Gør det ikke det?
Brandon, Janet og jeg er ikke sammen længere. Vidste du ikke det?
Beklager, det vidste jeg ikke.
Du vidste det, Phillip.
Jeg havde hørt rygter om det, men jeg lytter ikke til rygter.
-Det ville jeg ønske, du havde. -Hvorfor?
-Janet og David er... -Goddag, fru Wilson.
-Må jeg? -Tag for dig.
Og op med humøret. Jeg har på fornemmelsen,
at dine chancer hos hende er bedre, end du tror.
-Hvad mener du? -Janet!
Hej venner. Engel!
Pas på mit hår, det tog timevis. Du dufter som en drøm.
-Hvad er det? -Den duft, du gav mig sidste jul.
-Jeg har altid vist, jeg har god smag. -Det har du. Du ser skøn ud.
Det vil jeg ikke gøre, når det hele er betalt.
Var det sjovt? Jeg ved aldrig, når jeg er sjov.
Når jeg forsøger at være det, fejler jeg helt katastrofalt.
-Phillip, søde. -Hej.
Hvad er det for et rygte, jeg hører, omkring dig og rådhuset?
Du tager garanteret fusen på os alle og bliver...
-... forfærdelig berømt. -I har vist mødt hinanden.
-Hej, Ken. -Hej, Jan.
Det var fascinerende, ikke sandt? Jeg er vist løbet tør.
Hvad siger du til lidt champagne?
"Hej, champagne."
Kan du se, hvad jeg mener med, at jeg forsøger at være sjov?
-Hvordan har du haft det, Ken? -Godt, tak.
-Og det nye job? -Hvad laver du?
Jeg skriver stadig den samme kedelige klumme om at holde kroppen flot.
-For hvem denne gang? -Et lille rodet blad ved navn Allure.
Tak, ven.
-Er det maleri ikke nyt? -Jo. Kan du lide det?
-Hvad er det? -En ny, ung amerikansk primitiv.
Jeg har en ny, ung amerikansk søster.
Hun er kun tre, og hendes ting er virkelig primitive.
-Din beskidte køter. -Hvorfor?
Bemærkede jeg ikke endnu et nyt et i foyeren, da jeg kom?
Det tror jeg ikke. Hvilket?
-Kommer der andre udover hr. Kentley? -Ja, en af dine andre gamle venner.
-Dette. -Endnu ældre.
Hvem?
-Jeg kunne kvæle dig, Brandon. -Hvad har jeg nu gjort?
Din humor er til tider ret ondskabsfuld.
Hvad snakker du om?
-Hvorfor inviterede du Kenneth? -Hvorfor ikke?
Det ved du udmærket godt.
Det har været forbi mellem os længe, og jeg er næsten forlovet med hans bedste ven.
-David? -Ja, David.
Hvilket gør det hele så hygge-nyggeligt.
Jeg beklager, men det er lidt svært at følge med i dine romancer.
Efter mig kom Kenneth, og nu er det David.
Hvorfor byttede du Kenneth ud med David?
-Han er sødere. -Han er i hvert fald rigere.
Det er et nyt lavpunkt, selv for dig.
Jeg dumpede i opførsel.
-Har du noget i glasset? -Ja.
Hvor mange år er det siden, jeg har sagt "Det kilder"? Og sig det ikke.
Jeg hører, Rupert kommer.
Han er inviteret, men man ved aldrig med Rupert.
-Det håber jeg. Hvordan har han det? -Hvem er han?
Rupert Cadell, vores gamle rektor.
Rektor for I tre kære små?
Fire kære små. Han forsøgte også at undervise David.
Rupert er forlægger nu, ikke sandt?
Er han succesfuld? Måske kan han give mig et job.
Han udgiver kun bøger, han kan lide, hovedsageligt om filosofi.
-Småt tryk, store ord, ingen salg. -Ja.
Rupert er utrolig yderliggående.
Han udvælger bøgerne ud fra den antagelse,
at folk ikke blot kan læse, men at de også kan tænke.
-Underlig fyr, men jeg kan lide ham. -Det har du altid kunne.
Du godeste, sikke nogen diskussioner, du og Rupert havde på skolen.
Brandon ville sidde til langt ud på natten for hans fødder.
Brandon for nogens fødder! Hvem er denne Rupert?
Han fortalte de underligste ting, gjorde han ikke?
Virkelig? Hvilke slags ting?
Kenneth mener vel Ruperts utålmodighed med sociale konventioner.
Han mente eksempelvis, at mord kan begås af alle, men...
-Et privilegium for få. -Ja.
Et privilegium for hvilke få?
Det er okay, fru Wilson. Jeg åbner døren.
-Hr. Kentley. Godt, De kunne komme. -Tak, Brandon.
Fru Kentley er syg, så jeg tog min svigerinde med, fru Atwater.
Hun er på besøg hos os.
-Skønt at have Dem her, fru Atwater. -Skønt at være her, min kære dreng.
Jeg har været i New York i to uger. Alice har været syg det meste af tiden,
og Henry laver ikke andet end at katalogisere sit bibliotek.
Nej, Anita. En gang imellem læserjeg også en af mine bøger.
Men jeg er på besøg, Henry. Det her er blot mit andet selskab.
-Det er vel kun fair... Tak. -Lad mig tage Deres ting.
-Det gør mig ondt, fruen er syg. -Blot en forkølelse.
Forkølelser kan være farlige på denne tid af året.
Jeg håber, at hun bliver i sengen med masser af frugtjuice.
-Det gør hun, tak. -Det burde gøre hende rask.
Er forkølelser farlige i denne hede? Det forstår jeg ikke.
For to år siden til sommer, var jeg selv forkølet.
Jeg lå i sengen i tre uger.
-Lægerne skulle til at... -Undskyld mig. Denne vej, fru Atwater.
-...specielt til fester. -Specielt til denne fest.
Det forstår jeg slet ikke.
-David! -Nej.
De tager fejl. Det her er Kenneth Lawrence.
Jeg beklager.
Det er okay, Anita. Kenneth forveksles ofte med David,
selv af folk, der ikke er nærsynet.
Vi har ikke haft megen lejlighed til at bemærke ligheden på det sidste, min dreng.
-Har du haft travlt med at læse? -Jeg forsøger, hr.
Ligheden er kun fysisk.
I kender vist begge frøken Walker.
Janet, min kære.
Jeg blev færdig med dit horoskop, lige før vi kom.
-Fortæl. -Stjernerne er meget flinke.
De viser et snarligt ægteskab
med en høj, lyshåret, ung mand med en skøn far.
-Det fortalte jeg dig for en uge siden, Anita. -Det gjorde du vel.
-Men stjernerne bekræfter det. -Vidunderligt.
Fru Atwater, må jeg præsentere hr. Phillip Morgan?
-Hvordan går det? -Deres hånd er kommet til skade.
-Det er intet, bare en rift. -Hvad er der sket?
Intet. Glasset var revnet og gik i stykket, ikke andet.
Kunne De tænke Dem lidt champagne?
Jeg vil elske det.
Min far plejede at tage et glas hver morgen klokken elleve.
Men Henry bryder sig selvfølgelig ikke om det.
Hr. Kentley, vil De også have lidt?
Jeg ville foretrække en whisky med vand, hvis det er i orden.
Er David her?
Jeg troede, han kom med jer.
Han ringede og sagde, han ville møde os her.
Hvor ringede han fra?
Husholdersken talte med ham. Han læste til eksamen i klubben.
Tennis.
Problemet med David er, at han ikke behøver at læse. Han er for klog.
-David klarer sig godt. -Tak.
-Hvordan har fru Kentley det? -Som sædvanlig, hun er dog forkølet nu.
Jeg håber, at david kommer snart. Hun vil have, at han ringer.
David er hendes eneste barn, hr. Kentley.
Han er også mit eneste barn, men jeg lader ham gerne vokse op.
Skal jeg ringe og sige, han er sent på den?
Nej, du skal ikke pylre om hende.
Måske er David selv kørt forbi hende.
-Hr. Kentley? -Må jeg låne telefonen?
-Ja. Den står i soveværelset. -Hvor hyggeligt.
-Er du klar til en til? -Det bliver jeg.
Det er jeg, tak.
Sikke en charmerende ung mand. Gid David så mere til ham.
Ja. Jeg går ind og ringer.
Kenneth, der er for meget luft i dit glas.
-Det er fint, tak. -Vil du give dette til Janet?
Selvfølgelig. Hvorfor?
Ingen bestemt grund. Det er hendes. Jeg tænkte, du ville aflevere det.
-Hun er i soveværelset. -Så ville du hellere, at det var David der kom.
Nej, det ville være for chokerende.
-Hvornår blev De født? -Den 14. juli.
Kan De se min fremtid ud fra det?
Jeg er selvfølgelig kun en amatør-astrolog.
-De er sikkert meget god. -Jeg gør mit bedste.
De vil vel gerne vide, om Deres koncert bliver en succes?
-Ja. -Lad mig se.
De blev født den 14. juli.
De er krebs. De er et månebarn.
De er meget influeret af månen. Må jeg se Deres hænder?
De kan vel ikke huske, hvilket klokkeslæt De blev født?
Nej.
Gode fingre. Stærke. Kunstneriske.
Hvad med koncerten?
Disse hænder vil bringe Dem stor berømmelse.
Meget.
Jeg betragter mig selv, som en utrolig heldig mand i dag.
-Jeg står forrest i køen til afsløringen. -Af hvad?
-Af din samling. -Ja, selvfølgelig.
Skal De spille? Hvor skønt.
-Jeg skulle hilse fra din kone. -David var der ikke?
Nej. Han kommer dog nok om lidt.
-Du er blevet bedre, Phillip. -Rupert!
Jeg var begyndt at tro, at du ikke ville dukke op.
Du kender mig bedre end det.
Fru Atwater, må jeg præsentere hr. Rupert Cadell?
-En fornøjelse. -Tak.
-Hr. Kentley. -Hvordan går det, hr. Kentley?
Rupert Cadell, Somervilles rektor.
Det plejede jeg at være.
-Så må De have undervist min søn, David. -De smigrer mig.
-Hvordan går det? -Hej, ven.
-Frøken Walker. -Hvordan vidste De det?
-Brandon fortalte om Dem. -Var det søde ting?
Fortjener De det? Jamen!
Jamen dog, lille Kenneth Lawrence. Sikke, du er vokset.
-Hej, -Kom nu, Kenneth.
Vi er ikke på skolen. Du kan sige det.
Rupert, du er ligesom altid. Det er godt at se dig igen.
-Hvorfor? -Jamen...
Tag dig ikke af mig. Det er godt at se dig igen.
Og det minder frygtelig meget om champagne.
Det er det.
Det er endda god champagne. Hvad er anledningen?
Det sagde jeg i telefonen.
Det begyndte som en fest for hr. Kentley, så han kunne se førsteudgaverne.
Så viste det sig, Phillip og jeg skal på landet...
Ja, det fortalte du også, Brandon.
-Gjorde jeg? -Ja.
Jeg tænkte, det kunne være en afskedsfest for Phillip.
-Derfor champagne? -Ja.
-Jeg forstår. -Det er sandt.
Du har altid stammet, når du er spændt.
Jeg er vel altid spændt, når jeg holder fest.
-Jaså? -Hr. Cadell!
Fru Wilson.
Hvad har vi her?
Jeg har købt den paté, De kan lide.
Jeg kan ikke lide den længere.
-Nej! -Nej, nej, jeg driller bare.
-De er frygtelig. -Tak. Tak.
De må hellere begynde at skære det ud.
De andre ting kommer om lidt.
Jeg har forresten fundet det, hr. Brandon!
Jeg har ikke den fjerneste anelse om, hvad hun havde mistet.
Vidunderlige fru Wilson.
Måske gifter jeg mig med hende.
Det ser skønt ud. Jeg håber, David kommer snart.
-Ja, hvor er David? -Jeg har ikke den fjerneste idé.
Men han er så sent på den, at hr. Kentley er irriteret.
-Og De? -Mig? Jeg er sulten.
Brandon, hvad er det her?
-En cassone, jeg har købt i Italien. -Jeg mener, hvorfor spiser vi af den?
Jeg har forvandlet spisestuen til et bibliotek.
Det ligner dig at finde en ny måde at bruge en kiste på.
Der dukkede altid en op i de godnathistorier, han fortalte på skolen.
The Mistletoe Bough var altid din yndlings fortælling, ikke sandt?
-Hvad gik den ud på -Jeg kan ikke huske starten.
-Den omhandlede en skøn, ung kvinde... -En kommende brud.
På sin bryllupsdag gemte hun sig for sjov i en kiste.
-Ja, det er rigtigt. -Den havde desværre en springlås.
Halvtreds år senere fandt de hendes skelet.
-Så legesyg bliver jeg nok ikke. -Tag for jer.
Nu, hvor vi taler om skeletter, har De set det nye stykke på the Strand?
-Ja, jeg nød det. -Gjorde De? Godt.
Jeg brød mig ikke om den nye pige. Hun var bestemt skorpion.
Jeg brød mig heller ikke om hende, men hendes tøj var fabelagtigt.
-Simpelthen vidunderlig! -Absolut himmelsk!
Den må jeg se.
Min lidenskab er dog James Mason.
-Er han god? -Absolut fortræffelig!
Så dejlig skummel! Taurus, tyren, De ved?
-Meget stædig. -Jaså?
Men jeg har en tilståelse.
Jeg tror, jeg kan lide Mason lige så meget som Errol Flynn.
-Jeg foretrækker Cary Grant. -Det gør jeg også!
Stenbukken, geden. Han springer guddommeligt!
-Så meget... -Ja.
Bestemt.
Han var vidunderlig i den nye film med Bergman.
Hvad hed den? "Den et-eller-andet fra et-eller-andet."
Nej, det er den anden. Det var bare "Et-eller-andet." De ved?
-Jeg har svaret lige på tungen. -Også jeg.
Det var bare "Et-eller-andet." Det er jeg sikker på. Jeg nød den.
-Og Bergman! -Hun er en rigtig jomfru!
-Som alle de her... De ved? -Jeg synes, hun er skøn.
Jeg var engang i biografen og så Mary Pickford.
Hende var jeg vild med! Var De ikke bare vild med hende?
Snarere jomfru, ligesom alle de her...
-Hvilken film var det? -Det mindes jeg ikke.
"Et-eller-andet et-eller-andet."
Eller var det bare "Et-eller-andet"? Snarere noget i den stil.
-Jeg tror ikke, du var af sted. -Ja så?
Hvis jeg var Dem, ville jeg tage det rolig med patéen.
-Kalorier. -Kom nu, Kenneth, vær ikke så høflig.
Phillip, vil du hjælpe fru Atwater?
Gerne. Sæt Dem ned, fru Atwater. Jeg kommer med en tallerken.
Mange tak, kære dreng.
Jeg må undskylde for David. Jeg forstår ikke, hvor han bliver af.
Han er kun i byen her i weekenden,
og David er en meget populær ung mand.
Her, lad mig hjælpe. Lys eller mørk?
Lidt af begge her på til fru Atwater.
-Hvad med dig? -Jeg spiser det ikke.
Hvor sært. Jeg har aldrig hørt om nogen, der ikke spiser kylling.
Har du, Brandon? Det har du sikkert.
-Hvorfor spiser du det ikke, Phillip? -Det gør jeg bare ikke.
Der må være en grund.
Freud siger, det er en grund til alt. Selv mig.
Der er ingen grund, Janet.
Så vidt jeg kan huske, Phillip, så har du en ret sjov grund.
-Ikke sandt, Brandon? -Ja.
Jeg vidste, der var en. Sig frem, hvad er det?
Det er ikke noget særligt.
-Jeg synes, det er fascinerende. -Kom nu, Brandon.
Det skete for tre år siden i Connecticut.
Min mor har et hus der.
Vi skulle have kylling, så vi gik over til gården.
Den var en skøn morgen, en forårs-søndag.
Kirkeklokkerne lød gennem dalen.
Og i gården tog Phillip livet af to-tre kyllinger.
Du godeste!
Det var en opgave, han normalt udførte til perfektion.
Men denne morgen var han nok lidt for forsigtig,
for en af kyllingerne gjorde pludselig modstand.
-Som Lazarus, rejste han... -Det er løgn!
Phillip!
Der er ikke snerten af sandhed i den historie.
-Jeg har aldrig kvalt en kylling! -Phillip...
Jeg har aldrig kvalt en kylling, og det ved du.
Tilgiv mig, men det er altså sjovt,
at I to er så intense omkring en gammel, død kylling.
Undskyld. Vi var latterlige og ubehøvlede.
Jeg undskylder for os begge og historien.
Nå.
-Er det forbi? -Ja, beklager, Rupert.
Sikke en skam. Om et øjeblik havde I måske kvalt hinanden
-i stedet for en kylling. -Hr. Cadell!
En mands ære stod på spil.
Personligt mener jeg, at en kylling er lige så god en grund til at begå mord,
som en blondine, en madras fuld af penge,
eller en af de andre sædvanlige, fantasiløse grunde.
De bifalder vel ikke mord, Rupert?
Jo, det gør jeg. Tænk på de problemer, det kunne løse.
Arbejdsløshed, fattigdom, at stå i kø foran biografen.
Jeg må sige, at det var frygteligt
at stå i kø efter billetter til den nye musical, hvad hedder den?
De ved.
"Et-eller-andet," med hende der hvad-hedder hun?
Min kære frøken Atwater, et forsigtigt tryk på aftrækkeren
og pladserne på første række er Deres.
Og har De haft besvær med at komme ind på de fine restauranter?
-Frygtelig! -En enkel sag.
Et sving med kniven, frue, og hvis De vil følge med denne vej.
Nej, træd over overtjenerens krop.
Tak, og her er Deres bord.
Rupert, De er for meget.
Der er en hotelreceptionist, jeg gerne gav kniven.
Nej, beklager. Knive må ikke bruges mod hotelansatte.
De er i "død ved langsom tortur"-kategorien.
Sammen med fugleelskere, små børn og stepdansere.
Udlejere er selvfølgelig en anden sag.
Leder du efter lejlighed? Ring til frøken Sash Weight
fra afdelingen for stumpe genstande.
Sikke en skøn idé!
Hvis det stemmer overens med dine behov...
Men så ville vi alle slå hinanden ihjel.
Nej. Nej.
Mord er trods alt, eller burde være, en kunst,
ikke en af de Seven Lively, men trods alt en kunst.
Derfor bør privilegiet at begå det være reserveret
til de få overlegne individer.
Og ofrene, de underlegne folk, hvis liv alligevel er uvigtige.
Selvfølgelig. Jeg er dog ikke enig med ekstremisterne,
der mener, at man skal have lov til at myrde året rundt.
Jeg stemmer mere for en morduge.
Eller en "kvælningsdag".
Det er nok et tegn på snarlig senilitet, men jeg må indrømme,
at jeg ikke sætter pris på denne morbide humor.
Humoren var ikke meningen.
-De mener vel ikke de teorier alvorligt? -Selvfølgelig gør han det.
-I driller mig begge. -Nej. Hvorfor tror De det?
Brandon, idéen om, at mord er en kunst,
som få overlegne folk burde have lov til at udføre...
Kun i sæson!
-Nu ved jeg, De ikke er alvorlig. -Men det er jeg.
-Jeg er en meget alvorlig fyr. -Må jeg så spørge,
hvem beslutter, at et menneske er underlegen og derfor et passende offer for mord?
De få, der må begå mord.
Og hvem vil det være?
Mig, Phillip,
muligvis Rupert.
Beklager, Kenneth, du er ikke med.
-Jeg mener det alvorligt, de herrer. -Det gør vi også.
De få er de mænd, der er så intellektuelt og kulturelt overlegne,
at de er hævet over de traditionelle moralske koncepter.
God og ond og rigtigt og forkert blev opfundet til den almindelige mand,
den underlegne, som har brug for dem.
Så er De enig i Nietzsches teori om supermennesket.
-Ja. -Det var Hitler også.
Hitler var en paranoid barbar.
Hans supermænd, alle fascistiske supermænd, var hjernedøde mordere.
Var der nogen tilbage, havde jeg hængt dem.
Men jeg havde først hængt dem, fordi de var stupide.
Jeg ville alligevel hænge alle de inkompetente og fjolser. Der er for mange.
Så burde De måske hænge mig,
for jeg er så dum, at jeg ikke ved, om I mener det alvorligt eller ej.
Men uanset hvad, ønsker jeg ikke at høre mere af denne foragt for menneskeheden
og verdenens standarder, som jeg mener er civiliserede.
-Civiliserede? -Ja.
Måske er "civilisation" lig hykleri.
-Måske. -Men Rupert har heldigvis...
-Rolig nu. -...intelligens og fantasi nok til...
Vær sød at stoppe, Brandon, vi har fået nok!
Phillip, hvor har du lagt bøgerne til hr. Kentley?
Jeg vil gerne selv se dem, hvis jeg må.
Selvfølgelig. De er i spisestuen.
Hr. Kentley, vil De se bøgerne nu?
Jeg undskylder igen, hr.
Jeg bliver let revet med.
Det er ganske i orden, min dreng.
Det er en god samling. Førsteudgaver.
Ja, jeg vil gerne se dem. Må jeg låne telefonen først?
Jeg vil gerne tale med min kone. Hun har måske hørt fra David.
-Selvfølgelig. Denne vej. -Henry, jeg er bange for...
-Brandon? -Ja.
Du talte virkelig for din sag.
Du har vel ikke tænkt dig at afskaffe nogle underlegne?
-Jeg er utilregnelig. Hvem ved? -Jeg forstår.
-Han er bestemt skorpion. -Jeg ved, hvad du mener.
Fru Atwater, kunne De ikke tænke Dem at se bøgerne?
Gerne.
Da jeg var lille, læste jeg ofte.
Vi gør alle underlige ting som børn.
Kenneth, hvad med, at du tænder for radioen eller sætter en plade på?
Lidt stemningsmusik gør underværker.
Han er sådan en snu, lille djævel, ikke sandt?
At føre os sammen igen med sød musik.
Lad det ikke gå dig på. Han gør altid sådan noget.
-Jeg går ind i det andet lokale. -For at se på bøgerne?
Nej, for at lade Brandon se mig.
-Bekymrer det dig, hvad han tænker? -Jeg ved, hvad han tænker!
Han tror, jeg slog op med dig, fordi David har en større bankkonto.
Hvorfor går du så?
Fordi...
Fordi jeg er pinlig berørt over at være her med dig.
Janet.
-Det havde du ikke troet, jeg kunne blive? -Helt ærligt? Nej.
Det er jeg, og jeg bryder mig ikke om det.
Du burde selv have anstændighed nok til at være pinlig berørt.
Hvorfor?
Du husker vel, at du slog op med mig?
Det ville vores gode ven, Brandon sikkert gerne vide.
-Hvad er der i vejen? -Ikke noget. Jeg tænker bare.
-På hvad? -Kvindelig forfængelighed.
Jeg er også pinlig berørt, fordi...
Sig frem.
Du og David plejede at være så gode venner,
og det er I ikke længere, og det er min skyld.
-Jeg er sådan en dum pige. -Nej, du er ikke.
Så laver jeg en god imitation af en.
Hvorfor foregiver jeg at være så klog foran alle andre end David?
Foregiver du ikke foran David?
Jeg slapper af med David, takket være dig.
-Mig? -Ja.
Den triste søndag på Harvard, hvor du slog op,
tog David mig med ud at gå en tur.
Jeg var utroligt bedrøvet.
Jeg kunne ikke være den muntre pige.
Jeg slappede bare af og lod alt komme ud.
Det var den rigtige mig, der talte.
Hørte du den sætning? Jeg hører mig selv sige sådanne ting og...
-Hvor er David? -Du ved,
jeg er ikke særlig klog.
Hvorfor?
Jeg indså aldrig, at du var...
Brandon og hans stemningsmusik.
Du er forelsket i David, er du ikke?
Jo.
-Jeg forstår det ikke. -Hvilket?
Brandon kom med en bemærkning, da jeg kom.
At jeg ville have en bedre chance hos dig igen,
da David ville være ude af spillet.
Et øjeblik. Siger du, at før jeg kom, da vidste Brandon, at vi havde slået...
-Han kendte endda til dig og David. -Hvad?
Kenneth, han lod som om, han ikke vidste det, da jeg fortalte det.
-Han sagde... -Hvad foregår her?
Jeg ved det ikke, men jeg agter at finde ud af det!
-Brandon? -Ja?
-Kan vi tale sammen? -Bestemt.
Hvorfor kan han ikke blande sig udenom?
Nå?
-Hvad har du gang i? -At hente kaffe, hvis du vil have lidt.
Drop charmen. Jeg vil gerne vide, hvorfor du var så fræk at sige til Kenneth,
han ikke skulle bekymre sig meget længere om David og jeg?
Det var ikke, hvad jeg sagde, Kenneth.
Du antydede det, og jeg vil vide hvorfor.
Nogle kvinder er charmerende, når de er vrede, Janet.
-Det er du desværre ikke. -Drop det, Brandon.
Ridderligheden viser sit grimme ansigt!
Jeg tror ikke, at David kommer!
-Vent og se. -Det behøver jeg ikke.
Han kommer aldrig for sent.
Og hvis der var kommet noget i vejen, havde han ringet.
Jeg tror, du har arrangeret det, så han ikke kunne komme.
Hvor snedigt af mig!
Jeg burde have vidst, du ikke bare kunne holde en fest for hr. Kentley.
Nej, du skulle tilføje noget, der tiltalte din fordrejede humor.
Jeg håber, du har moret dig, Brandon, for det har jeg ikke!
-Han er så umulig. -Du bør ikke lade ham gå dig sådan på.
-Er noget gået galt, Brandon? -Nej.
Janet har bare talent for at være besværlig til tider.
Men jeg må vel hellere...
Hvad mener du med: "Er noget gået galt"?
Du planlægger altid dine fester så godt, at det er underligt, hvis noget er gået galt.
Hun lader til at savne David.
Jeg er faktisk selv begyndt at savne ham.
Gør vi ikke alle det?
To desserter, hr. Cadell?
-En til dig og en til mig, min kære. -Hr. C.
De andre lader ikke til at være i humør til is.
Nej, selvom de alle godt kunne trænge til at køle ned.
Det er en besynderlig fest, selvom det ikke overrasker mig.
-Hvorfor ikke? -Jeg kunne have forudset det i morges.
De må begge have fået den forkerte fod ud af sengen i morges.
De har været oppe at køre hele dagen!
Hr. Brandon siger, at han altid er oppe at køre, når han holder fest.
Jeg har ikke set det før. Han lader normalt mig arrangere alt
på min egen måde, men se bare her, kyllingen er knap nok blevet rørt.
-Hvad var anderledes i dag? -Hvad var ikke!
Hr. Brandon havde så travlt med, at jeg skulle rydde op og gøre bordet klar.
Og det så så flot ud!
Men da jeg så skulle ud at handle ind,
sagde han pludselig, at jeg bare skulle bruge hele eftermiddagen på det.
Hele eftermiddagen, efter al det hastværk om morgenen.
-Sagde han hvorfor? -Nej, det var vel bare et indfald.
Men da jeg kom tilbage, skændtes han og hr. Phillip.
Om hvad?
Jamen, hr. Cadell, selv hvis jeg vidste det, tror De så, jeg ville sige det?
Det håber jeg da.
-Sådan er jeg ikke. -Jaså?
-Jeg tager det med i graven. -Javel.
Se lige det her rod! Det betyder bare det dobbelte arbejde.
Når jeg har ryddet op,
skal jeg fjerne alle de bøger fra spisebordet,
tage dem herind og lægge dem tilbage i kisten,
hvor de lå i første omgang.
-Hvorfor står maden egentlig her? -Det var ikke min idé.
Jeg havde stillet alt flot frem i spisestuen.
Der er selvfølgelig kun halvt så meget plads her.
Brokker hun sig stadig over bordet, og over hvor akavet det er at servere fra?
Det er meget mere praktisk.
Så behøver folk ikke gå hele vejen
ind i spisestuen for at hente mad og gå tilbage herind og spise.
De er dog gået hele vejen derind efter dessert og kaffe nu.
Fru Wilson, server venligst for gæsterne. Belær dem ikke.
Der er godt nok en, der har fået den forkerte fod ud af sengen, hvad?
Jeg står i en pinlig situation.
Hvordan det?
Jeg lader til at være den eneste, der hygger mig.
Du og fru Atwater.
Hvad foregår der, Phillip?
Vil du ikke slukke for den?
Undskyld.
Jeg bryder mig ikke om at spille med lys i øjnene.
Du ved, Phillip,
jeg bliver meget fascineret, når folk ikke svarer på spørgsmål.
Og ret nysgerrig.
-Stillede du mig et spørgsmål? -Ja, Phillip, jeg stillede dig et spørgsmål.
Hvad var det?
Jeg spurgte: "Hvad foregår her?"
-En fest. -Ja, men en ret besynderlig fest.
Hvad går al det her ud på, Phillip?
Hvad mener du?
Lad være med at lege detektiv, Rupert.
Hvis du vil vide noget, så spørg. Ellers...
Nej. Rolig nu.
-Stop ikke. -Jeg vil have en drink.
Jeg henter en. Bliv ved med at spille. Hvad vil du have, whisky?
Nej, brandy.
Du er glad for den melodi, ikke sandt?
Du ved, Phillip, jeg ville ønske, jeg bare kunne sige, hvad jeg vil vide.
Men jeg ved desværre ikke noget.
Jeg har blot en mistanke.
-Jeg sagde, at... -Jeg hørte dig.
-Er det fint? -Tak.
Det er fint.
-Bruger du den her? -Nogle gange.
Det troede jeg kun, at begyndere gjorde.
-Jeg må sige... -Okay, Rupert, jeg spørger dig.
Hvad går din mistanke ud på?
Det har jeg glemt.
-Hvor er David, Phillip? -Det ved jeg ikke.
-Hvorfor? -Brandon ved det.
-Gør han? -Gør han ikke?
-Ikke, hvad jeg ved af. -Kom nu.
Det ved jeg ikke. Hvorfor spørger du ikke Brandon?
Det har jeg gjort.
Men han har travlt med at manøvrere de to andre punkter i trekanten.
Hvorfor, Phillip? Hvad forsøger Brandon at opnå
med Janet og Kenneth?
Hvad griner du af?
Intet.
Hvad er det? Er jeg så galt på den?
Der foregår ikke noget, Rupert.
Du er...
...mere end normalt allergisk for sandheden i aften, Phillip.
-Det er anden gang, du ikke har fortalt den. -Tak. Hvornår var første gang?
Da du sagde, at du aldrig har kvalt en kylling.
Du er forvirret. Brandon fandt på det for en meget usjov joke.
Nej, han gjorde ikke.
Nej, han gjorde ikke, Phillip.
Og hvis du tænker dig om, så ved du, at jeg ved, han ikke fandt på det.
For et år siden var jeg på besøg på gården. Kan du huske det?
En morgen så jeg dig vise dine evner frem.
Du er dygtig til at kvæle kyllinger, så vidt jeg husker.
Jeg mener bare, at Brandons historie ikke var sand.
-Ikke, at jeg ikke har kvalt kyllinger. -Det sagde du.
Jeg mente ikke, emnet var passende, mens vi spiste!
-Det kunne du have sagt. -Det gjorde jeg ikke!
Vi spiser ikke nu, Phillip. Hvorfor løj du?
-Fordi jeg ikke kan lide at tale om... -Om hvad?
-At kvæle... -Jeg kan ikke spille med den.
-De er dine. -Det er utroligt generøst af dig, Brandon.
Jeg ved, De værdsætter førsteudgaver mere end jeg, hr. Kentley.
-Det er virkeligt pænt af dig, Brandon. -Hvad er der galt?
Du og Phillip må komme og spise snart...
Hvad er der galt nu, Phillip?
Vil du ikke have, hr. Kentley får bøgerne?
Nej. Jeg mener, jeg er ligeglad, om han får dem, jeg...
Hvad?
Det er bare en klodset måde at binde dem på.
David havde aldrig svært ved at passe på sig selv.
Nej, men jeg forstår det ikke.
Han ringer altid, når han er forsinket. Ikke sandt, Janet?
Jo. Han siger altid, at jeg skal være mere punktlig.
Med god grund.
Du ville ikke genkende mig. Jeg er en ny kvinde. Meget punktlig.
Det er ikke særlig feminint.
Måske, men jeg foretrækker manerer fremfor femininitet.
Henry, du lyder ligesom far.
Jeg kan huske, da David var lille...
Rolig nu, Phillip.
-Rupert har lugtet lunten. -Nej. Glem det.
-Jeg har brug for en drink. -Du har fået nok.
Fjern din hånd fra min arm!
Du skal aldrig igen sige, hvad jeg skal eller ikke skal.
Jeg kan ikke lide det og vil ikke finde mig i det.
Okay, sænk stemmen.
Jeg håber ikke, jeg gjorde Phillip oprørt.
Nej, det er sikkert fordi, han drikker mere end én ting.
-Du virker selv oprørt. -Gør jeg?
Ja, der er noget, der går jer begge på,
-noget som... -Undskyld mig, hr.
Der er en kvinde, der vil tale med hr. Kentley eller fru Atwater.
Det må være Alice. Jeg taler med hende, Henry.
-Okay. -Nede ad gangen til venstre, kære.
-Tak. -Det første soveværelse.
Hr. Kentley, tror du, at David kunne være hjemme?
Det ved jeg ikke, Janet. Det håber jeg.
Jeg vil nødigt være negativ
men hvis David var hjemme, ville han ringe og ikke fru Kentley.
-Vil du ikke mene det, Brandon? -Det ved jeg ikke.
Den David, som jeg kan huske, var høflig såvel som punktlig.
Han har ikke ændret sig.
Selvfølgelig. Hvis han ikke er hjemme, hvor kan han så være?
Spørg ikke mig. Jeg ved det ikke.
Han kan være et utal af steder, såsom i klubben,
eller måske holder Bradley-parret fest, eller han er taget ned til Janet.
-Hvorfor? -Måske ville han alligevel hente hende.
Jeg ringede hjem efter, jeg havde talt med fru Kentley.
-Han var der ikke? -Nej. Jeg lagde dog en besked, men...
Vi har en større chance for at finde ud af, hvor han er,
hvis vi vidste, hvor han var tidligere. Hvad tror du, Brandon?
Jeg har ikke den fjerneste idé om, hvor han var tidligere.
Men tror du ikke, det ville hjælpe, hvis vi fandt ud af, hvor han var?
Det ville det vel.
Jeg ved, at han tog ud at spille tennis,
-og jeg ved, at han nåede frem. -Hvorfor?
Fordi en ringede derfra med en besked om, at David ville møde os her.
-Ved De, hvem der gav Dem beskeden? -Nej.
Så mødte David tydeligvis en der, som ændrede hans planer.
Du var der vel ikke i eftermiddags, var du, Kenneth?
Nej. Jeg ville ønske, jeg havde været der.
Du eller Brandon var der vel ikke, Phillip?
-Nej. -Næppe. Vi havde hænderne fulde
med at gøre klar til festen.
-Der var meget at nå i eftermiddags. -Du ved.
Jeg forstår. I har altså slet ikke talt med David i dag?
Nej. Hvorfor spørger du?
Jeg tænkte, at han måske havde ringet og sagt, at han ville komme for sent.
Nej. Hverken Phillip eller jeg har talt med David,
siden den dag, hvor vi inviterede ham.
Det er underligt.
Hvad mener De?
Jeg troede, at jeg hørte Phillip snakke i telefon med David i går morges.
-Jaså? -Ja, De gjorde. Jeg havde glemt det.
Hvad talte I om? Ringede han angående festen?
Ja, han ville være sikker på tidspunktet, ikke andet.
-Her, lad mig hjælpe dig. -Tak, hr. Cadell.
-Meget vel. -Det er fint, fru Wilson.
Du kan lægge bøgerne væk, når du gør rent i morgen tidlig.
Jeg vidste ikke, jeg skulle komme i morgen tidlig.
Det er du desværre nødt til.
-Bare lad bøgerne ligge indtil videre. -Okay.
Henry, Alice har ikke hørt fra David. Hun er ved at gå ud af sit gode skind.
-Jeg må hellere tale med hende. -Hun lagde på. Hun begyndte at græde.
-Henry, jeg er bekymret. -Hvad sagde hun?
Hun har ringet til alle de steder, hvor han kunne være. Ikke én gang, men adskillige.
Og nu, Henry, tror hun, at han måske har været ude for en ulykke.
-Hun vil have, at du ringer til politiet. -Politiet?
Nej, Anita. Det er ikke nødvendigt.
David er ikke længere et barn.
Jeg er vis på, at han er okay. Jeg...
Brandon, jeg tror hellere, jeg må tage hjem. Min kone har brug for mig.
-Det ligner ikke David. Han... -Selvfølgelig. Jeg forstår.
Må jeg tage med, hr. Kentley? -Tak, Janet.
-Jeg henter Deres ting. -Tak.
-Hr. Kentley, Deres bøger. -Ja.
Jeg kan ikke sige, hvor meget jeg beklager det.
Vil De ringe, når De hører fra David?
Gerne.
Jeg er sikker på, den kære dreng nok skal dukke op.
-Janet. -Ja?
Det er sikkert ikke tidspunktet, men jeg er glad for, vi fik vores snak.
Det er jeg også.
-Og det vil David også være. -Godt.
Nå...
Kenneth, vil du tage med os?
-Jeg ved ikke... -Kom nu.
-Tak. -Er det din, Janet?
Ja, jeg tager den bare i hånden.
Tak.
-Jeg henter min hat. -Går du med Janet?
-Ja, vi går alle sammen. -Hvad forudsagde jeg?
Godnat, hr. Kentley. Jeg håber, fru Kentley snart får det bedre.
Tak.
De ringer vel, når De hører fra David?
Det skal jeg nok.
-Sig farvel til Phillip fra mig. -Jeg henter Deres hat.
Fru Atwater, tak, fordi De kom.
Tak, fordi jeg måtte komme. Jeg beklager, at vi må tage af sted.
Farvel.
-Godnat. -Farvel.
Det er ikke Deres.
-Beklager, at vi ødelagde festen. -Det kunne I ikke, hr. Kentley.
Jeg mener ved, at vi går så tidligt.
-Godnat. Pas på trinene, Anita. -Her er den.
Jeg er okay.
-Tak, fru Wilson. -Godnat, hr. Cadell.
-Går du også? -Ja. Det er jeg nødt til. Godnat.
Godnat.
Skal jeg hjælpe med bøgerne, hr. Kentley?
Tak.
Tak for en skøn aften. Godnat. Det har været charmerende.
Phillip, denne fest fortjener virkelig en plads i historiebøgerne.
Kom nu, det er forbi, og det kunne ikke have gået bedre.
-Jo. Uden Rupert. -Men han var skøn.
På grund af ham fik jeg sagt, det jeg ville til de idioter.
Han gav festen det præg, jeg havde forudsat.
Præg af hvad?
Nysgerrighed? Snagen? Eller bare pumpen?
Han havde utrolig travlt med at udspørge mig.
Om hvad?
Hvilken forskel gør det? Du havde travlt med dine andre påfund.
-Hvilke påfund? -At binde bøgerne på den måde.
Jeg syntes, det var vidunderligt. Kunne du ikke lide det?
Nej, Brandon, det kunne jeg slet ikke.
Du ødelægger alt med dine små påfund.
Vær stille. Fru Wilson er her endnu.
Du er fast besluttet på at blive fuld, hvad?
Jeg er fuld.
Og lige så barnlig som før, hvor du kaldte mig løgner.
-Du skulle ikke fortælle den historie. -Hvorfor løj du?
Det var jeg nødt til. Har du nogensinde forsøgt,
bare et øjeblik, at forstå, hvordan andre har det?
Jeg er ikke sentimental, hvis det er det.
Nej, det er ikke det jeg mener, men det er lige meget.
Intet betyder noget udover, at hr. Brandon nød festen.
Hr. Brandon holdt festen. Hr. Brandon havde en skøn aften.
Jeg havde en forfærdelig aften.
Fortsæt med at drikke, så får du en endnu værre morgen.
Hvis jeg får tømmermænd, er de i det mindste helt mine egne.
Du ved, Phillip, jeg har tænkt. Vi fortjener en rigtig ferie efter alt det her.
Hvor vil du gerne hen?
Vi bør selvfølgelig komme her hjem et par dage først.
Ellers ser det måske ud som om...
Jeg har bedt til, at jeg ville vågne op og finde ud af, vi ikke har gjort det.
Men hvorfor?
Jeg er bange, Brandon. Jeg tror, vi bliver opdaget.
Det sker ikke. Det var tæt på, men ikke længere. Vi er...
Er det Dem, fru Wilson?
Ja. Jeg skal bruge en nøgle, så jeg kan komme ind og rydde op i morgen tidlig.
Hvis I da stadig kører op til gården i aften.
Det gør vi.
Det er godt. I ser ikke for godt ud. Tak.
Jeg kunne godt selv trænge til et hvil.
Men I skal komme tilbage i topform.
-Det skal vi nok. -Jeg tager af sted.
Hyg jer. Glem ikke at skrive.
Og opfør jer nu ordentligt.
-Hvem ringer du til? -Garagen.
Hallo? Hr. Brandon Shaw her.
Vil De køre min bil frem, tak? Ja, med det samme. Tak.
Vi må hellere trække gardinerne for.
Hvem er det? Brandon, hvem er det?
Sikkert manden fra garagen med bilnøglerne. Tag den.
Han har ikke kunnet nå at gå herop.
Måske har fru Wilson glemt noget. Tag den.
Brandon, kan vi ikke bare lade som om, at vi ikke er hjemme?
Med al det lys tændt? Tag den, Phillip.
Hvem er det?
-Brandon, det er Rupert. -Hvad?
Han vil komme op. Han siger, han har glemt et cigaretetui.
-Han vil komme op. -Så lad ham komme op.
Men han lyver! Han har lugtet lunten!
-Hold mund og tag røret igen. -Nej.
-Tag røret igen. -Jeg kan ikke, Brandon.
-Det er du nødt til. -Nej! Han ved det!
Hold mund!
Rupert? Bare kom op.
Nej, selvfølgelig ikke. Han er bare lidt anspændt.
Nej, men vi finder det hurtigt.
Okay.
Phillip, hør på mig.
Rupert er på vej op, og du må tage dig sammen.
Phillip, hørte du mig?
Tag en drink til, hvis det er nødvendigt,
men få styr på nerverne og ti stille.
Det er overstået om fem minutter.
Jeg ved ikke, hvor meget Rupert ved, men jeg lover dig,
at han er ude om fem minutter, på den ene eller anden måde.
Phillip, i de fem minutter må du tage dig sammen.
-Brandon, Brandon... -Hør her,
jeg vil ikke blive fanget på grund af dig eller nogen anden.
Ingen skal stå i vejen for mig nu.
Brandon, den er ikke ladt, vel?
-Beklager, jeg forstyrrer. -Det gør ikke noget. Kom ind.
Jeg ved, at I tager af sted i aften, og jeg ville ikke gå uden mit etui.
-Hej, Phillip. -Hej.
-Jeg ville ikke gøre dig nervøs. -Det gjorde du ikke.
Phillip er lidt antisocial i aften.
Jeg tænkte, at måske...
-Ved du, hvor du har glemt etuiet? -Nej.
Det ligner mig ikke at glemme det, vel?
En psykolog ville nok sige, at jeg slet ikke havde glemt det.
At jeg ubevidst havde efterladt det, fordi jeg ville komme igen.
Men hvorfor skulle jeg have lyst til det?
Ja, hvorfor?
For at nyde vores selskab, eller måske endnu en drink.
Det er en god idé. Må jeg få en at gå hjem på?
Selvfølgelig. En lille en?
-Nej, hellere i højt glas, hvis jeg må. -Selvfølgelig.
-Phillip, laver du en drink til Rupert? -Lad mig se.
Sidst jeg mindes, at jeg havde etuiet
var, da jeg var her.
Jeg skulle til at åbne kisten for fru Wilson, da du kom herover, Brandon.
Og så hvad?
Jeg tror, at jeg...
Gad vide, hvor det kan være.
Her er det, lige hvor jeg efterlod det.
De herrer, jeg beklager.
-Må jeg få den drink alligevel? -Selvfølgelig.
-Det gør ikke noget? -Nej. Hvorfor skulle det?
-I er måske... -Hvad?
Trætte. Er I sikker på, det er okay?
Han sagde, at det er i orden.
-Tak. -Tag dig ikke af Phillip.
Han har fået lidt for meget.
Hvorfor dog ikke? Det var trods alt en fest.
Det er meget rart at sidde her med en god drink og godt selskab.
Det er jeg glad for.
-Lad mig ikke komme i vejen. -For hvad?
-Jeg ved, I har ting at nå. -Hvad mener du?
At pakke, alle de sidste ting, der skal ordnes.
Kører I ikke til Connecticut i aften?
Jo, men vi har allerede pakket.
Javel. Alt er klar.
Alt undtagen en gæst, der skal skaffes af vejen.
Jeg tager af sted,
så snart jeg har drukket min drink.
Det haster ikke, Rupert.
Tak. Jeg vil gerne blive lidt.
Måske sende jer af sted.
Jeg hader altid at forlade en fest,
specielt når aftenen har været så usædvanligt stimulerende,
eller underlig, som i aften.
Hvad mener du med "underlig"?
Sagde jeg "underlig," Brandon?
Man vælger ofte ord ud fra udtalelse snarere end betydning.
Jeg ved ikke helt, hvad jeg mente,
medmindre jeg tænkte på David.
-Hvad er det, der er underligt ved David? -At han udeblev.
Du tror vel ikke, at der faktisk er sket ham noget, gør du?
-Hvad kunne der være sket? -Han kunne være blevet kørt ned eller røvet.
-Ved højlys dag? -Nå, ja. Det glemte jeg.
Ja, det må have været højlys dag, da det skete.
Da hvad skete?
Det, der hændte David.
Sikkert intet.
Men alligevel, hvor er han?
-Hvad er din teori? -Min?
Jeg overvejer Janets.
-Jeg vidste ikke, at hun havde en. -Jo, du vidste.
Jeg overhørte Janet.
Hun tror, at du har kidnappet David,
eller gjort noget for at forhindre ham i at komme.
Jeg er ikke interesseret i Janets vrøvl, men du interesserer mig altid, Rupert.
Tror du, at jeg har kidnappet David?
Det er den slags ugerninger, der ville have tiltalt dig tilbage på skolen,
for oplevelsen, spændingen, faren.
Men det ville være sværere at slippe af sted med nu, tror du ikke?
-Du ville finde en måde. -Hvordan?
Lad som om, at du er mig.
Hvordan ville du skaffe David af vejen?
Du er meget bedre til den slags, end jeg er.
Men hvad ville du gøre, hvis du var mig?
Hvis jeg ville skaffe David af vejen,
ville jeg invitere ham på en drink i klubben eller i en stille bar,
eller endnu bedre, her.
-Så ville ingen se os sammen. -Det er godt. Og ingen vidner.
-Netop. -Og hvad så?
Tja...
Lad mig se.
Når David ankom på det aftalte tidspunkt,
ville jeg gå langsomt ud af lokalet, ud i gangen og hilse på ham.
Fortælle ham, at han ser godt ud og så videre,
og tage hans hat.
Så ville jeg tage ham med herind,
føre lidt småsnak, så han ville slappe af,
sikkert tilbyde ham en drink,
-og så ville han sætte sig ned. -Ja?
Jeg ville gøre det behageligt, forstår du?
Phillip ville sikkert spille på klaveret.
Som jeg husker det, var David ret stærk.
Han skulle slås bevidstløs.
Så jeg ville stille gå om bag stolen og slå ham i hovedet med noget.
Hans krop ville falde forlæns ned på gulvet.
Hvor ville du så anbringe ham?
Tja...
Lad mig se.
Jeg ville få Phillip til at hjælpe med at bære ham ud af lokalet,
ned ad bagtrappen, og så ville vi anbringe ham i bilen.
-I ville blive set. -Hvad?
Du sagde selv, at hvis der var sket noget,
må det være sket ved højlys dag.
Nå, ja. Det havde jeg glemt.
Så måtte jeg finde et sted at gemme liget indtil det blev aften.
Ja, men hvor, Rupert?
Ja.
Ja, hvor?
-Kat og mus! Kat og mus! -Phillip!
Hvilken er katten, og hvilken er musen?
Så er det nok.
-Bland dig udenom. -Det er nok, Phillip!
Jeg sagde, bland dig udenom!
Det rager virkelig ikke mig. Han er ikke mit ansvar.
Med hans tilstand,
bør du nok ikke blive, Rupert.
Medmindre du kom tilbage
for at finde noget udover dit cigaretetui.
Som for eksempel at finde ud af, om I virkelig har dræbt David?
-Ja. -Du er lige så romantisk som Janet.
Jeg tror ikke på, at du har kidnappet David.
Ja, Janet gav mig tanken,
men jeg ville aldrig have nævnt det,
hvis det ikke var fordi, at du bar frygten for at blive opdaget i lommen.
-Hvad? -Er det da ikke en pistol?
Den tirrede min nysgerrighed mere end noget andet.
Og for at være ærlig,
så skræmmer den mig lidt.
Jeg beklager, Rupert. Jeg forstår dig, men her.
Du kan slappe af. Jeg ville tage den må på landet.
Der har været adskillige røverier, og mors nerver sidder udenpå tøjet.
-Er du færdig, Phillip? -Okay.
Hørte du, hvad Rupert sagde omkring pistolen?
Han troede...
Det er pudsigt, som man kan fordreje ting til vilde fantasier, ikke sandt?
-Det gør vi alle, ikke, Phillip? -Jo.
Specielt efter et par drinks. Hvordan ser det ud med din, Rupert?
Jeg tror hellere, jeg må videre.
Phillip, du får det bedre, når du får lidt frisk luft.
Jeg tror ikke, der er meget trafik, så vi når nok hurtigt frem.
Det er en skøn aften. I kører derop i godt vejr.
Jeg ville næsten ønske, at jeg skulle med. Det kunne være spændende.
Det er det altid at køre om natten,
men at køre med dig og Phillip nu
kunne give lidt yderligere spænding.
Du havde ret, Phillip. Bøgerne var klodset bundet.
-Han har det. Han har det! -Phillip!
Han ved det. Han ved det.
-Okay, Phillip. Rolig. Jeg ordner det. -Han ved det! Nej, du gør ikke.
Jeg burde dræbe dig, lige såvel som ham.
Det er, hvad du ønskede, ikke? At en anden vidste det.
At en kunne se, hvor genial du er, ligesom i skolen.
Jeg sagde jo, han ville opdage det, men nej! Nej, han skulle komme.
-Og nu er vi færdige! -Hold mund!
Nej! Du tvang mig til det, og jeg hader dig. Jeg hader os begge! Jeg...
Åndssvage, vrøvlende fulderik.
-Jeg beklager, Rupert. -Det er okay.
Det er okay. Vil man slå ihjel, rammer man ikke ved siden af på den afstand.
Selvfølgelig ville han ikke dræbe dig.
Han vidste ikke, hvad han lavede, ej heller hvad han sagde.
Jeg ønskede ikke, at nogen skulle vide det, men han er alkoholiker.
Brandon, vær rar at gå der over?
Phillip er fuld, Rupert.
Du tager vel ikke hans mareridtsidéer alvorligt?
Brandon.
Brandon, jeg er træt.
Og på en måde også bange. Men jeg vil ikke diskutere længere.
-Hvad vil du gøre? -Jeg vil ikke,
men jeg tager et kig i kisten.
-Er du tosset? -Det håber jeg. Det håber jeg inderligt.
-Det har intet med dig at gøre. -Jeg er nødt til det.
-Lad være! -Jeg er nødt til at kigge i kisten.
Okay! Værsgo at kigge.
Jeg håber, du kan lide, hvad du ser.
Nej. Nej!
Rupert...
Jeg kunne ikke tro, at det var sandt.
-Rupert, hør her. -Hør hvad?
Hør på mig. Bare hør. Lad mig forklare.
-Forklare? Tror du, at du kan forklare det? -Ja, for dig kan jeg.
-For du vil forstå det. -Forstå?
Rupert, kan du huske diskussionen, som vi havde tidligere med hr. Kentley?
-Ja. -Kan du huske, at vi sagde:
"De underlegne folks liv er uvigtige.
Kan du huske, at vi sagde... Vi har altid sagt, du og jeg,
at de moralske koncepter om godt og ondt og rigtigt og forkert
ikke bør gælde de intellektuelt overlegne.
-Kan du huske det, Rupert? -Ja.
Det er alt, hvad vi har gjort. Det er alt, hvad Phillip og jeg har gjort.
Han og jeg har udlevet, hvad du og jeg har talt om.
Jeg vidste, at du ville forstå det, for det er du nødt til.
Det er du nødt til.
Brandon.
Brandon, indtil dette øjeblik,
har denne verden og dens folk
altid været mørke og uhåndgribelige for mig.
Og jeg har klaret mig igennem med logik og et overlegen intellekt.
Og du har kastet mine egne ord lige tilbage i ansigtet på mig, Brandon.
Det havde du ret i at gøre. Om ikke andet, bør man stå ved sine ord.
Men du har givet mine ord en betydning, jeg end ikke havde drømt om!
Og du har forsøgt at fordreje dem til en kold, logisk undskyldning for dit grimme mord!
Det har de aldrig været, Brandon.
Og det kan du ikke gøre dem til.
Der må have været noget dybt inde i dig lige fra starten,
der fik dig til at gøre det.
Men der har altid været noget dybt ind i mig, der har afholdt mig fra det,
-og som aldrig vil lade mig deltage i det. -Hvad mener du?
I aften har du fået mig til at skamme mig over enhver tanke, jeg har haft,
omkring overlegne og underlegne folk.
Men jeg takker dig for den skam, for nu ved jeg,
at vi alle er mennesker, Brandon,
med ret til at leve, arbejde og tænke som individer,
men med en forpligtelse til det samfund, som vi lever i.
Hvad giver dig ret til at sige,
at der er nogle overlegne få, som du er en del af?
Hvad giver dig ret til at sige,
at den knægt deri var underlegen og derfor kunne dræbes?
Tænkte du, at du var Gud, Brandon?
Er det, hvad du tænkte, da du kvalte livet ud af ham?
Er det, hvad du tænkte, da du serverede mad på hans grav?
Jeg ved ikke, hvad du tænkte, eller hvad du er,
men jeg ved, hvad du har gjort.
Du har myrdet!
Du har kvalt livet ud af et medmenneske,
som kunne have levet og elsket, som du aldrig havde kunnet, og aldrig vil igen.
-Hvad gør du? -Det er ikke, hvad jeg vil gøre.
Det er, hvad samfundet vil gøre.
Jeg ved ikke, hvad det vil være, men jeg kan gætte.
Og jeg kan hjælpe. Du vil dø, Brandon. Det vil I begge!
I vil dø.
-Var det en pistol? -Ja. Tre skud affyret.
Det må være i gaden ved siden af.
-Så De hvor de kom fra? -Nej, måske fra gaden ved siden af.
Nej, jeg så dem deromme. Der var tre!
-Hørte I pistolen? -Ja, det kom deroppe fra.
Der blev affyret skud, gjorde der ikke?
Vi må hellere få nogen til at ringe til politiet.
-Hørte nogen skuddene? -Ja.
Nogen må hellere ringe efter brandvæsnet.
Må jeg låne Deres telefon?
Nu kommer der en politibil.
De kommer.
SLUT